{100}{}{Vidíš malou štíhlou ženu v modrých sametových letních šatech.}
{101}{}{Vidíš vdovu Ariel.}
{102}{}{Vidíš malou štíhlou ženu v modrých sametových letních šatech. Vypadá dost nešťastně.}
{103}{}{Ahoj, já jsem Ariel. Myslím, že jsem tě tu ještě neviděla. Kdo jsi?}
{104}{}{Já.}
{105}{}{Eh... vypadáš smutně. Pročpak?}
{106}{}{Já teď jít.}
{107}{}{Ahoj Ariel, já jsem}
{108}{}{Ahoj. Vypadáš nějak sklesle. Co se stalo?}
{109}{}{Nepotřebuješ znát moje jméno, ale já od tebe potřebuju pár informací.}
{110}{}{Promiň, teď na tebe nemám čas.}
{111}{}{Ráda tě poznávám. S čím ti můžu pomoct?}
{112}{}{Odpovědět otázky?}
{113}{}{S ničím. Nashle.}
{114}{}{Ty mi nemůžeš pomoct. Nashle.}
{115}{}{Chci se tě na něco zeptat.}
{116}{}{Nerad ruším tvoje rozjímání, ale můžu se tě na něco zeptat?}
{117}{}{Mám nějaké osobní problémy. Nestojí to ani za řeč, opravdu.}
{118}{}{Ty mluvit, já poslouchat. To pomáhat.}
{119}{}{Dobře. Nemluvit o problém. Odpovědět otázka?}
{120}{}{Jsem dobrý posluchač, Ariel, a povídání o čemkoli, co tě trápí, by ti mohlo pomoct.}
{121}{}{Dobře. Zapomeneme teď na problémy. Můžu se tě na něco zeptat?}
{122}{}{Každý má problémy, ženská. Nauč se s nimi vypořádat.}
{123}{}{Odpusť, ale nemám čas na někoho, jako jsi ty. Přeji hezký den.}
{124}{}{}
{125}{}{}
{126}{}{Tak dobře.}
{127}{}{Co chceš vědět?}
{128}{}{Ty vězeň?}
{129}{}{Párači s ty zacházet dobře?}
{130}{}{Chtít odejít?}
{131}{}{Tak proč ty smutná?}
{132}{}{Jak ty sem dostala?}
{133}{}{Musím teď jít.}
{134}{}{Jsi tady vězněm?}
{135}{}{Zachází s tebou párači dobře?}
{136}{}{Chtěla bys opustit vault?}
{137}{}{Pověz, Ariel, proč jsi tak smutná?}
{138}{}{Jak ses dostala do Vaultu?}
{139}{}{Už musím jít.}
{140}{}{Ne, můžu odejít kdy chci. Párači mi to dali jasně najevo. Nikoho tu nedrží proti jeho vůli, alespoň co já vím.}
{141}{}{Eh, tak jo.}
{142}{}{Chápat. Já jít.}
{143}{}{Chápu.}
{144}{}{Myslím, že lžeš, ty děvko!}
{145}{}{Chápu. Pokud by ti to nevadilo, chci se zeptat ještě na pár věcí.}
{146}{}{Ano. Poskytují mi jídlo, vodu, přístřeší a ochranu. Cítím se tady bezpečně a to je víc, než bych si mohla kdy přát.}
{147}{}{Dobře. Muset už jít.}
{148}{}{Dobře. Ptát další.}
{149}{}{Aha. Chci se ještě na něco zeptat.}
{150}{}{Dobře, tak teď něco úplně jiného.}
{151}{}{No bezva. Ještěrkofil.}
{152}{}{Uvažovala jsem o tom, ale musím říct, že ne. Cítím se tu bezpečněji než kdekoliv jinde, kde jsem kdy žila. Stýská se mi po společnosti lidí, jako jsem já, ale doufám, že sem přijdou další takoví lidé a moje potřeba tak bude ukojena.}
{153}{}{Já jít. Pápá.}
{154}{}{Říct víc.}
{155}{}{Bezva, pro mě za mě tady klidně shnij.}
{156}{}{Dobře. Myslím, že už půjdu.}
{157}{}{Moc jsi mi pomohla, ale musím tě ještě obtěžovat.}
{158}{}{Můj manžel nedávno zemřel. Chybí mi a nedokážu se s tím vyrovnat. To je všechno.}
{159}{}{Promiň, jak se to stát?}
{160}{}{Jéje. Muset jít, slyšet volání Starší.}
{161}{}{Upřímnou soustrast. Jak se to stalo?}
{162}{}{To naštve. Ještě se uvidíme.}
{163}{}{Tak už to chodí, že lidi chcípaj. Obvykle když jsem poblíž já.}
{164}{}{Už jsem ti o tom nájezdu říkala. Stalo se to při něm.}
{165}{}{Můj manžel a já jsme cestovali s karavanou do NCR. Chtěli jsme začít nový život pro sebe i naši dceru Sandy. Bohužel byla karavana jedné noci přepadena nájezdníky. Byli neskutečně brutální. Zabili každého: muže, ženy, děti. Rand, můj manžel, zemřel, když se pokoušel ochránit mě a Sandy. Už jsme měly na kahánku, když se v poslední chvíli stal zázrak. }
{166}{}{Eh... páni.}
{167}{}{Já rád ty a malá v pořádek.}
{168}{}{Já padat odsud. Ahoj.}
{169}{}{Páni, to je ale příběh.}
{170}{}{Pěkná hromada brahmíních ho... musím jít.}
{171}{}{Díky bohu, že jste obě v pořádku.}
{172}{}{Zdravíčko, jak to jde?}
{173}{}{}
{174}{}{}
{175}{}{Vypadni, grázle! Nechci s tebou nic mít.}
{176}{}{Táhni, děvko! Nemám ti co říct.}
{177}{}{Ahoj.}
{178}{}{.}
{179}{}{. Ano, jsem tu teprve chvíli.}
{180}{}{Držela jsem Sandy za zády, aby byla co nejdál od toho monstra, co zastřelilo Randa. Stál hned vedle jeho mrtvoly a začal se smát, když mi namířil svoji zbraň na hlavu. Náhle se ze tmy vynořil obrovský pařát, chytil ho zezadu a... no, díky bohu, že Sandy neviděla, co se stalo potom. Každopádně, nájezdníci byli vyhlazeni skupinou těchto páračů. Ten, co zachránil mě i Sandy, stál vedle mě a mluvil se mnou. Neustále mě ujišťoval, že jsem v bezpečí a že je mu líto, že nemohli přijít dřív, aby nám pomohli. Potom nás vzali sem.}
