{100}{}{Před tebou stojí Hakunin, šaman tvého kmene. Jako obvykle máš pocit, že je sice tělem přítomen, ale jeho duše bloudí někde po světech, které zná jen on sám...}
{101}{}{Vidíš Hakunina. Leží těžce zraněný na zemi.}
{102}{}{Vidíš Hakunina. Umírá.}
{103}{}{Hakunin je ošklivě popálený. Vypadá jako biftek, který někdo zapomněl nad ohněm, a stejně tak i páchne. Vůbec nedokážeš pochopit, jak dokázal tak dlouho přežít.}
{104}{hak001}{Vítej, Vyvolený. Proč má půda mé chýše potěšení ohřát se dotekem tvých kroků?}
{105}{}{He?}
{106}{}{Jdu ti říct sbohem. Odcházím splnit svůj svatý úkol.}
{107}{}{Chystám se odejít. A napadlo mě, že snad při té příležitosti budeš konečně jednou mluvit jako normální člověk.}
{108}{}{Neměl bys to s těma drogama tak přehánět. Měj se.}
{109}{}{Mám zranění. Dokážeš mě uzdravit?}
{110}{}{Na zahrádce ti vyrostl nějaký sajrajt. Ale buď v klidu, už to tam máš vypleněný.}
{111}{hak001a}{Odhal prosím zamlženým očím starce důvod svého příchodu.}
{112}{}{Bléh?}
{113}{}{Jdu ti říct sbohem. Odcházím splnit svůj svatý úkol.}
{114}{}{Chystám se odejít. A napadlo mě, že snad při té příležitosti budeš konečně jednou mluvit jako normální člověk. Jak vidím, byla to marná naděje.}
{115}{}{Neměl bys to s těma drogama tak přehánět. Měj se.}
{116}{}{Na zahrádce ti vyrostl nějaký sajrajt. Ale buď v klidu, už to tam máš vypleněný.}
{117}{hak002}{Matka Země zpívá o novém šampiónovi... ale ještě než odejdeš sbírat životní zkušenosti, nechtělo by se ti vykonat malou laskavost na mé zahradě?}
{118}{}{Jistě. Co potřebuješ?}
{119}{}{To záleží na spoustě okolností. A ta nejdůležitější je... co za to?}
{120}{hak002a}{Tváře tohoto světa a pohledy na něj mohou být velmi různorodé. To je ostatně lekce, kterou se brzy naučíš... ale ještě než odejdeš sbírat životní zkušenosti, nechtělo by se ti vykonat malou laskavost na mé zahradě?}
{121}{}{Chceš po mě nějakou laskavost? Ale jistě, co by ne.}
{122}{}{No, něco pro tebe asi udělat můžu. Ale protože mě strašně namáhá už jen porozumět ti, bude tě to něco stát.}
{123}{hak003}{Žehnám ti, neboť jsi opravdové dítě Matky Přírody. Můžeš prosím použít svoje schopnosti a zbavit mou zahradu rostlin s temnou duší?}
{124}{}{E-he.}
{125}{}{Ne-e. Ty. Pryč. Hlava bolet.}
{126}{hak004}{Kéž mě znovu poctí záře tvé aury až... och, vrať se k mým dveřím, až s tím skončíš, a já ti dám něco užitečného.}
{127}{}{Uch.}
{128}{hak005}{Mou zahradu opět napadly rostliny s temnou duší. Mnoho let už se dotklo mých kostí a já jsem pro tento věčný boj s přírodou příliš slabý. Žádám tě tedy: vybojuj ho za mne.}
{129}{}{To asi nepůjde. Musím se hned vydat na cestu za svým svatým úkolem.}
{130}{}{Já vím, že to se mnou myslíš dobře, ale dneska mě hrozně bolí hlava, takže si to potěšení budu muset odepřít.}
{131}{}{Na to zapomeň. Jsem budoucí vůdce kmene a nehodlám se tu shazovat tím, že budu makat u tebe na zahradě.}
{132}{}{Bude mi ctí, svatý muži.}
{133}{}{Ptal ses mě, jestli ti vypleju zahradu? V tom případě ano.}
{134}{}{Zadarmo ani kuře nehrabe.}
{135}{hak006}{Žádá-li někdo odměnu za dobrý skutek, zjistí nakonec, že jeho dar byl bezcenný. Ale já ti přesto něco dám a navíc ti přidám poučení o sebe zklamání při přijímání.}
{136}{}{To by šlo. Kde je ta zahrada?}
{137}{}{Ten nejlepší dárek, který bys mi mohl dát, by bylo, kdybys konečně začal mluvit ČESKY!}
{138}{}{Hmm... a co kdybys teď dostal lekci o zklamání ty? A to tím, že se na tebe zvysoka vykašlu. Sbohem.}
{139}{}{No, když to bereš takhle... tak myslím, že nemám zájem. Sbohem.}
{140}{hak006a}{Myslíš, že pokud říkáme stejná slova, myslíme jimi i stejné věci? Je možné se pomocí pouhých slov dotknout duše toho druhého?}
{141}{}{Aha, no jo. Tak to jo. A lekce, kterou jsi mě dneska naučil je, že mám sklapnout a zeptat se tě, kde je ta zahrada.}
{142}{}{No teď se schválně zkusím dotknout tvé duše slovíčkem "sbohem". Jinými slovy to znamená, že mizím.}
{143}{hak007}{Jak si jistě dobře pamatuješ, je to na severovýchodě, ó bláhový.}
{144}{}{Díky za pomoc.}
{145}{}{Díky. Tomu konečně rozumím.}
{146}{}{Ty mě urážíš? Hmm... to si to s tou pomocí ještě rozmyslím. }
{147}{}{Brzy si přijdu pro svoji odměnu.}
{148}{hak008}{To břímě, které teď neseš na svých bedrech, se časem stane ještě těžším.}
{149}{hak009}{Nechť bohové žehnají tvému úsilí, Vyvolený. A až bude země opět čistě a volně dýchat, potom nechť tvá aura poctí mou přítomnost.}
{150}{}{Beru to tak, že až s tím skončím, tak bys mě rád znovu viděl... ale to se snad dalo říct i normálně.}
{151}{}{Sbohem.}
{152}{hak010}{Výborně! Žije v tobě duch našeho Zakladatele. Dovolíš-li mu vyrůst, prostoupí tě a tvými prsty se znovu dotkne tváře tohoto světa. Ale samozřejmě za odměnu dostaneš víc než jen toto ponaučení.}
{153}{}{To zní dobře. Až s tím skončím, vrátím se.}
{154}{}{Takže to znamená, že dostanu něco opravdu cenného. To mi stačí. Uvidíme se později.}
{155}{}{Zdá se, že tentokrát jsi to s tím tvým zájmem o šlechtitelství trochu přepískl. A protože nechci dopadnout jako ty, tak si raději najdu jiný koníček než je zahrádkaření.}
{156}{hak011}{Čas nelze promrhat ani ušetřit. Vždy je pouze teď. A chýše našeho života je vytvořena z činů, Vyvolený.}
{157}{}{No jo. Poslyš, už opravdu musím jít. Sbohem. }
{158}{}{Víš, když si tu tak s tebou povídám, napadá mě, že by se časem opravdu nemělo tak plýtvat. Měj se. }
{159}{}{Kéž by každý z nás měl trochu tvé moudrosti, ó veliký. Omlouvám se. Samozřejmě se o to hned postarám.}
{160}{hak012}{I když si oblékneš plášť Vyvoleného, tvá temná duše jím bude vždy prosvítat.}
{161}{}{Žádám o odpuštění, svatý muži. Jak můžu očistit svoji duši?}
{162}{}{Přesně tak, staříku. A uděláš dobře, když si to dobře zapamatuješ.}
{163}{}{Už mě z těch tvých žvástů bolí hlava. Měj se.}
{164}{}{Booka!}
{165}{hak013}{Svou duši nejlépe očistíš tak, že vymýtíš démony z mé zahrady.}
{166}{}{Jako by se stalo, ó moudrý. Až s tím skončím, přijdu si pro tvé odpuštění.}
{167}{}{Snažíš se mi touhle litanií říct, že když ti vypleju zahradu, tak to bude dobré pro moji nesmrtelnou duši? No dobře, zkusím to.}
{168}{}{Mě se moje duše líbí taková, jaká je. Sbohem.}
{169}{}{To víš, že jo. Už se na to třesu. Měj se.}
{170}{hak014}{Vyvolený, zas jednou je celistvost tvého bytí jako země požehnaná.}
{171}{}{Díky.}
{172}{}{Myslíš jako, že jsem na tom teď líp, jo?}
{173}{hak015}{Stálé opakování jedné činnosti ti vštípí smysl pro dokonalost. Tohle musíš pochopit, Vyvolený.}
{174}{}{Počkat, chceš mi tím říct, že mně je lépe a tobě to taky udělalo dobře, je to tak? Díky.}
{175}{}{Jsi moudrý a laskavý, Svatý muži.}
{176}{hak017}{Vítej, Zakladatelovo Sémě. Jak se mohu dotknout vyvolené duše?}
{177}{}{Eh, kde přesně leží ta tvoje zahrada?}
{178}{}{Mám zranění. Můžeš mě vyléčit?}
{179}{}{Ale nic. Sbohem.}
{180}{hak018}{Á. Navracíš světu ducha Zakladatele a úsměv na tváři starého muže. Za odměnu ti dám léčivý prášek. Pamatuj si, stejně tak jako léčí tělo, zamlžuje i mysl.}
{181}{}{Díky.}
{182}{hak018a}{A kdykoliv mi přineseš květinu Broc a kořen Xander, namíchám ti z nich léčivý prášek. Ať vždy kráčíš po pravých cestách a tvé srdce nechť následuje Zakladatelův oděv.}
{183}{}{A kde tyhle dvě věci najdu?}
{184}{}{Díky.}
{185}{}{Skoro lituju, že musím jít, protože mi tvá slova konečně začínají dávat smysl. Měj se.}
{186}{hak019}{Ach, Vyvolený, má zahrada už je v pořádku. A co tvá?}
{187}{}{Jsem v pohodě.}
{188}{}{Potřebuju uzdravit.}
{189}{}{Kde jsi říkal, že najdu ty kytky?}
{190}{}{Ale já přece nemám žádnou zahradu. O čem to tu doprčic zase meleš?}
{191}{}{Můžeš mi udělat trochu léčivého prášku?}
{192}{}{Zapomeň na to. Už musím jít.}
{193}{}{He?}
{194}{}{Uuuf! Béhéhé!}
{195}{hak020}{Tvá slova mě naplňují radostí. Běda, bohové už mi šeptají do uší. Sbohem.}
{196}{}{Sbohem.}
{197}{}{Pořád mícháme bylinky? Nashle.}
{198}{hak021}{Každý z nás má svou zahradu. Kéž nikdy neztratíš z očí svůj cíl. A teď sbohem. Nesmím se opozdit na schůzku s bohy.}
{199}{}{Měj se.}
{200}{}{Vsadím se, že si ty své bohy nosíš pořád s sebou. Sbohem.}
{201}{hak022}{Pohlédni k severu, Vyvolený, a cesta se ti otevře.}
{202}{}{Dobře. Díky.}
{203}{hak023}{Je mi ctí posloužit Vyvolenému.}
{204}{hak024}{Je to stejné jako se životem. Ze dvou vznikne třetí. Pro výrobu léčivého prášku potřebuješ obojí, květinu Broc i kořen Xander.}
{205}{}{Aha. Díky}
{206}{}{Pú. Méďa.}
{207}{hak025}{Přeji ti, ať ho nikdy nepotřebuješ.}
{208}{}{Dobře. Díky.}
{209}{}{Uch!}
{210}{hak026}{Jsi v pořádku.}
{211}{}{Díky.}
{212}{}{Žádné poučky? Žádné nesrozumitelné žvásty? Jsi v pořádku?}
{213}{hak027}{Vítej, Vyvolený. Potěš nás zprávou, že bude posvátný GECK brzy nalezen. Naše vesnice strádá, naše potřeby jsou velké a náš čas se krátí.}
{214}{}{Ne-e.}
{215}{}{A tvoje schopnost mluvit normálně stále neexistuje. Pořád na tom dělám.}
{216}{}{Pracuju na tom. }
{217}{}{Dej mi pokoj, starouši. Dělám co můžu.}
{218}{}{Stále ho hledám, ó Svatý. Doufám, že GECK brzy získám.}
{219}{hak028a}{Nechť se země stane poduškou pro tvé kroky.}
{220}{hak028b}{Nechť voda zklidní tvou cestu.}
{221}{hak028c}{Nechť tě vítr zavede k tvému cíli.}
{222}{hak028d}{A nechť ti oheň připaluje zadek, dokud nesplníš svůj úkol.}
{223}{}{Díky.}
{224}{}{Co jsi to říkal?!}
{225}{}{Eh.}
{226}{}{Co?!}
{227}{hak029}{Vítej zpět, Vyvolený. Na tvé tváři vidím, že spásný GECK nám stále ještě nepatří. Měj vytrvalost mravence neboť naše zásoby tají jako sníh na slunci. Jsi naše poslední naděje.}
{228}{}{E-he.}
{229}{}{Snažím se. A rád bych viděl mravence, který ušel tolik mil jako já.}
{230}{}{Dělám co můžu.}
{231}{}{Zdvojnásobím své úsilí, svatosti. Nenechám vás padnout.}
{232}{}{No jo. Už mě nudí tohleto poslouchat.}
{233}{hak030}{Vyvolený, naše vesnice je zoufalá. Děti už týden nejedly. Prosím, už moc dlouho nevydržíme.}
{234}{}{E-he.}
{235}{}{Snažím se. Já se snažím! Dejte mi pokoj!}
{236}{}{Já GECK najdu, svatosti. Máš moje slovo.}
{237}{}{Udělám všechno, abych GECK našel.}
{238}{hak031}{Vyvolený, v hodinách času zbývá už jen několik posledních zrníček. Prosím. Přines nám rychle GECK a dej naší vesnici tolik budoucnosti, jako je písku na pláži u oceánu. Pospěš si, dokud nespadne poslední zrnko.}
{239}{}{E-he.}
{240}{}{Jasně. Jdu ho hledat.}
{241}{}{Život je jak pláž, co?}
{242}{}{Já GECK najdu, svatosti. Nenechám náš lid padnout.}
{243}{hak032}{Vyvolený, duchové našich předků mě přivedli do světa snů, odkud se mohu dotknout tvé mysli. Naše vesnice strádá bez svatého GECKu. Tak jako otec bdí nad svými dětmi, i ty třímáš ve svých rukou naše životy.}
{244}{hak033}{Znovu se tě můj duch dotýká z prázdnoty, Vyvolený. Naše úroda vadne, naše zásoby mizí. Vrať se k nám a přines GECK. Tvůj neúspěch je naším ztraceným světlem.}
{245}{hak034}{Vyvolený, vesnice hyne. Je stále těžší dotknout se tvých snů. Musíš si pospíšit, jinak my všichni...}
{246}{hak035}{Vyvolený? Vyvolený? Slyšíš mě? Vesnice umírá. Celá naše budoucnost umírá s ní. Zbývá nám už jen málo času. Spěchej. Spěchej...}
{247}{hak101}{Vyvolený, stíny z hlubin temnot dorazily před tebou.}
{248}{}{Jůůůů!}
{249}{}{Co se stalo?}
{250}{}{Vypadáš špatně. Ukaž, pomůžu ti.}
{251}{hak102}{Dítě Přírody, jak jsme jen mohli naložit takové břímě na tvá ramena? (povzdech) Tvoji lidé byli uneseni.}
{252}{}{Ehh?}
{253}{hak103}{Ano. Jsou pryč. Mnoho temných duší sem přišlo. Přilétly na železných ptácích jak hejno hladových kobylek. Své zlo skryly pod lesklou kůží. }
{254}{}{Jů! Lesklé. Hezké!}
{255}{hak104}{Ne! Lesklé nebýt hezké! Unesli naše lidi a vzali je někam na jihozápad.}
{256}{}{Jů.}
{257}{hak105}{Ano. Velký smutek a bolest. Proto jsem zůstal mezi dvěma světy, Vyvolený. Zachraň naše lidi.}
{258}{}{Hé?}
{259}{hak106}{Vyvolený, dovol prosím mým slovům, ať se dotknou tvé duše. Jdi na jihozápad. Jih a západ. Zachraň naše lidi. Zachraň je.}
{260}{}{E-he...}
{261}{hak107}{Díkybohu. Teď se má duše může konečně připojit k věčné písni času. Šťastnou cestu, Vyvolený.}
{262}{}{Mám jít?}
{263}{hak108}{Jdi!...}
{264}{}{Pápá.}
{265}{hak109}{Temní přišli. Všechny zajali.}
{266}{}{Temní? Koho tím myslíš?}
{267}{hak110}{Nejdřív přišla větrná bouře. A z ní vylétli ohromní železní draci, kteří plivali oheň. Z břicha těch oblud pak vylezli zlí muži a přinesli smrt našim válečníkům.}
{268}{}{Naši válečníci je nedokázali zastavit?}
{269}{hak112}{Náš duch byl silný, ale naše kopí byla slabá. A ti ďáblové spálili naše válečníky strašlivým pekelným světlem.}
{270}{}{Zabili všechny?}
{271}{hak113}{Všichni jsou buď mrtví, nebo byli odvlečeni. Moje duše se vrátila do tohoto těla jen proto, abych mohl zjevit pravdu Vyvolenému.}
{272}{}{Co se stalo s těmi, které odvedli?}
{273}{hak114}{Železní draci je spolkli a poté se vrátili do větrů.}
{274}{}{Hmm... a kterým směrem odletěly ty větry, ve kterých zmizeli ti draci?}
{275}{hak115}{Copak jsi mě nikdy neposlouchal, když jsem tě každoročně učil tanec větrných duchů? Na jih, samozřejmě.}
{276}{}{Tvoje líčení byla tak živá a mocná, velký Hakunine, že jsem často zůstal stát zkoprnělý údivem nad hloubkou a moudrostí tvých slov.}
{277}{}{Aha, tyhle větry. No jasně. }
{278}{hak116}{Ano, odlétli s jižním větrem. Vyslechl jsem rozhovor těch temných duší. Chystali se nechat své železné draky odpočinout na místě zvaném Navarro dříve, než překročí velkou mísu slz naší Matky Země.}
{279}{}{Co mám udělat?}
{280}{}{Mísu slz?}
{281}{hak117}{Pro mě už nic, Vyvolený. Musíš najít sídlo temných duší a zachránit naše lidi.}
{282}{}{Zkusím to.}
{283}{hak118}{Jsi Vyvolený. Musíš to dokázat.}
{284}{}{Hakunine?}
{285}{}{To je poprvé, co rozumím tomu, co jsi řekl.}
{286}{hak120}{Oceán slz, které Matka Země vyplakala pro své děti.}
{287}{}{Aha, tenhle oceán. A co mám teda udělat?}
{288}{hak121}{Podivná mlha jim ukradla jejich mysl a poslala je do říše Spánku. Zlí pak chodili mezi spáči, kteří spali, ale nesnili.}
{289}{}{A potom?}
{290}{hak122}{Příliš mnoho let a příliš mnoho zranění, Vyvolený. Teď mě musíš poslouchat.}
{291}{}{Dobře.}
